Om 200 meter, sväng höger. I slutet av vägen, sväng höger.
Om 200 meter, sväng höger.
- Hej, Niklas Linde, tack. - Skriv in dig här.
- En liten kaffe, tack. - Något annat?
Ingenting mer, Tack.
Rör inget är du snäll.
Jag beklagar.
Barnrummet är på andra våningen.
Flickans rum.
Jag tror att hon bara vill vara ensam.
Du måste skynda dig, polisen är strax tillbaka.
Vill du även ta farväl av den äldre flickan?
Jag förstår dig inte.
- Ta farväl av den äldre flickan? - Den äldre flickan?
- Ja, tack. - Den här vägen.
Den här vägen.
Njuta av livet på golfbanan.
- Hej, Carita. - Rickard.
- Lika vacker som alltid. - Rickard Marmén, Annika Bengtzon.
Vem vet?
Hallå, någon där?
Skit.
Ursäkta mig.
Kan jag hjälpa dig med något?
Skriver du om olyckan?
Alla kunde se att något var fel.
De grälade mycket, hon och hennes styvmor, Veronika.
Hon kom hit när det blev för mycket.
Jag erbjöd henne faktiskt ett jobb. Hon skulle börja förra veckan.
Hon ringde mig samma morgon som hon skulle börja.
Hon sa att hon behövde åka till sin mor i Stockholm.
Det måste hon förstås själv välja, men det var helt oväntat.
I efterhand är jag glad att hon åkte hem.
Som du vill.
Vad är det nu?
Uppfattat.
Du där!
Vad gör du?
Ge mig kameran!
Ge mig kameran, för helvete!
Polisen!
Rör dig inte!
Inga bilder!
- Vem är du? Vad är det här? - Det här är Annika Bengtzon, journalist.
De tror att jag har pratat!
"Jag har fått paketet. Jag har innehållet från kassaskåpet som du begärde. "
Men jag är rädd att bokföringen saknas.
- Är du säker? - Ja, jag har gått igenom allt.
- Dokumenten är inte här. - Se till att du hittar dem.
Hej, jag är här angående Veronika Söderström.
- Hon är inte här. - Jag vet.
Förlåt mig. Jag var kund hos henne.
Jag är här för att hämta några papper.
Jag kan inte hitta dig i systemet. Vänta här.
När pratade du med Veronika?
- För två veckor sedan. - Två veckor?
Det borde vara här. Vad exakt skulle hon hjälpa dig med?
- Jag skulle sälja mitt hus. - Fastigheter.
Det är tvärs över gatan. Men det är ingen där.
Så vad gör du här?
Import och export, framför allt.
Hur sa du att du kände du Veronika?
Våra barn går i samma skola.
Jag är ledsen, jag kan inte hjälpa dig. Du borde gå nu.
- När kommer den nya ägaren? - Du borde verkligen gå.
Jag får egentligen inte släppa in någon. Var snäll och gå nu.
Berätta inte för någon att du har pratat med mig, ok?
Du har en besökare.
Absolut. Tack.
Jag ska undersöka det.
Åka till Sverige? Allvarligt?
- Är du säker på att vi är på väg hit? - Ja.
- Strax utanför Asilah. - Ja. Jag känner till den här vägen.
- Jag vet var gården ligger. - Tack.
Vi är framme.
Ett ögonblick bara.
- "Ja? Vem är det?" - Mitt namn är Annika Bengtzon.
Jag skulle vilja prata med Fatima.
Jag skulle även vilja prata med Suzette.
Klarar du dig?
Jadå.
Jag vill bara prata, inget annat.
Öppna den.
Stopp! Väskan.
Ge mig väskan!
Kamera, telefon, pass.
Kom här, skynda!
Ditåt!
Stanna här.
Du ville prata med mig?
- Är du Fatima? - Jag är Fatima.
Annika Bengtzon, journalist. - Jag vet vem du är, varför har du kommit hit?
- Är Suzette här? - Varför tror du att hon är här?
Hon brukade spendera somrarna här. För ridningen.
- Vad vill du henne? - Jag vill prata med henne, snälla.
Jag har skrivit om henne och blev väldigt rörd av det som hänt.
- Vem vet att du är här? - Min redaktör.
Ni ljuger. Ingen vet att du är här.
Ta henne till rummet! Vi pratar imorgon.
Du får stanna här tillfälligt, som vår gäst.
Nej, lyssna. De som mördade hennes familj, de vet att hon är här.
- Jag förstod inte. . - Ta henne! Fort!
Snälla!
Fortsätt!
Här är det.
Vad är detta? Fatima vill inte att du är här.
Kom med här!
Kom nu, kom!
Försvinn, skitstövlar! Öppna grinden!
- Öppna den! - Jag har ingen nyckel, döda mig inte!
Nej, snälla! Nej, nej!
Nej, snälla!
Öpnna den förbannade grinden!
- Fatima! - Håll käften och sitt ner!
Trodde du verkligen att du kunde göra så här mot mig?
Jag vill ha dokumenten som Veronika hade.
Jag vet inte vad du pratar om.
Jag tror att du vet precis vad jag pratar om.
Dokumenten som du och Veronika stal från mitt företag.
Jag har dem inte.
Kanske vet Suzette vart dom är?
- Ok! Men lägg undan pistolen! - Jag räknar till tio.
- Ett, två... - Lägg undan pistolen.
- Tre... - Lägg undan pistolen, Filip!
Flickan har ingenting med det att göra! Snälla, Filip!
Filip var en gång en vän till mig.
Veronika och jag gjorde affärer med honom. Bra affärer.
Men han litade inte på någon.
Filip var oförutsägbar, och farlig.
Det var därför Veronika behöll hans bokföring, som en försäkring.
När han upptäckte det blev han galen. Han trodde till och med att vi...
... hade satt dit honom, och fått honom i fängelse.
Så han tog ut sin hämnd.
En fruktansvärd hämnd.